Resums+descartes

Resums Descartes, línia 420 a 815

**(Segona Meditació)** **Capítol 10** Línies 426-433 433-439 || La capacitat de creure més en allò que veu que no pas en la seva ànima (en ell mateix) || És pregunta per quin motiu li resulta més fàcil de creure que les coses exteriors (allò sensible) són reals i, en canvi, l’ànima, que és dins seu i forma part d’ell, al no veure-la li és més complicat de creure que és real. Arriba a la conclusió que tot i així, aquesta ànima o esperit existeix (veritat clara i distinta), perquè és el que li permet de plantejar-se aquestes qüestions. L’únic que ha de fer es permetre’s a ell mateix (a la seva ment) certa llibertat per eliminar aquest impediment. || “//Encara que en efecte, sembli estrany de dir que conec i comprenc més clarament aquelles coses l’existència de les quals em sembla dubtosa i que em són desconegudes i no em pertanyen que no pas en aquelles de la veritat de les quals estic convençut[..] que pertanyen a la meva pròpia naturalesa: jo mateix.”// //“El meu esperit és un rodamón que es complau a perdre’m [...]Deixem-lo anar, doncs, i, concedint-li tot tipus de llibertat, permetem-li de considerar els objectes exteriors, a fi que, prenent-lo després [...] fent-lo aturar en la consideració, del seu ésser i de tot el que troba en ell, es deixi portar i dirigir.”// || **Capítol 11** Línies 446-457 || Exemple de la cera per mostrar que els sentits no són el millor mitjà que ens permet de conèixer l’existència de les coses. || La cera extreta del rusc, té una olor, un tacte, una forma, etc.. que podem percebre amb els sentits (vista, oïda, tacte i olfacte). No obstant això, Descartes veu com aquest mateix tros de cera es calenta al foc i canvia totalment: es deforma, canvia la textura, la olor, el color.. així, com es pot saber que és la mateixa cera del principi? || //“Prenem com a exemple aquest tros de cera que acaba de ser tret del rusc i que encara no ha perdut la dolçor de la mel que contenia; conserva encara una mica d’olor de les quals ha estat recollida; el seu color, la seva figura... ; és dur, fred, manejable i si colpegeu, produirà algun so. [...] mentre estic parlant, algú l’atansa al foc. El que hi restava de sabor s’exhala. L’olor s’evapora, el color canvia, la figura es perd, la grandària augmenta, esdevé líquid, s’escalfa, gairebé no se’l pot tocar i si el colpegem, ja no produirà cap so.[..] Tenim la mateixa cera després d’aquests canvis?”// || **Capítol 12** Línies 487-489 495-499 || Descartes demostra que l’enteniment és el que permet reconèixer el tros de cera. || Si el tros de cera varia, no es possible reconèixer-la mitjançant els sentits perquè no obtindrem un coneixement “clar i distint”. L’enteniment (la raó), en canvi, sí que pot dir-nos que tot i que aparentment no sembli el tros de cera, sí que l’és. Per tant, percebre aquest cos, no serà possible per mitjà dels sentits, sinó amb l’”inspecció de l’esperit”. || //“Cal, doncs, acordar que no puc comprendre amb la imaginació què és aquest tros de cera, i que només el pot comprendre el meu enteniment.”// //El que cal remarcar amb força és que la seva percepció no és en absolut una visió, ni un tacte, ni una imaginació, i no ho ha estat mai, tot i que ho semblés abans, sinó una inspecció de l’esperit que pot ser imperfecta i confusa, tal com ho era abans, o bé clara i distinta, tal i com és ara. “// || **Capítol 13** Línies 512-519 || Descartes fa referència a una única veritat: pensa i jutja. (Utilitzarà un altre exemple per fer entendre la seva teoria) || Realment no sap si el que “veu” és el tros de cera, bé podria ser qualsevol altre cosa. L’acte de jutjar podrà afirmar que el que realment ha vist és allò. || //“Si casualment, des d’una finestra, veig uns homes, de la mateixa manera que dic que veig cera; i tanmateix, què veig des d’aquesta finestra sinó uns barrets i unes capes que podrien molt bé amagar uns autòmats moguts per ressorts? Però, considero que són homes, i així comprenc, només per la capacitat de jutjar, que resideix en el meu esperit, el que creia veure amb els meus ulls.”// || **Capítol 14** Línies 525-531 534-539 || Tot i que la seva teoria sobre la cera pugui no ésser vàlida, l’existència del seu esperit no es pot posar en dubte. || No sap si és millor la via de coneixement sensible o bé la de l’enteniment. No diu realment si aquell tros de cera existeix de veritat, ja que podria tractar-se de la seva imaginació i, per tant, ho reconeix. L’únic que té clar és que el seu esperit existeix sinó no li hagués estat possible de debatre’s els diferents conflictes de la seva tesi. || // “M’estimo més considerar si concebia amb més evidència i perfecció el que era la cera quan vaig conèixer-la per mitjà dels sentits externs, o almenys pel sentit comú, [..] és a dir, per la facultat imaginativa, que no pas com la concebo en el present, després d’examinar acuradament el que és, i de quina manera pot ser coneguda.” ”Però, quan distingeixo entre la cera i les seves formes externes, com si li hagués tret la roba, la considero nua; és cert que, per bé que s’hi pugui encara trobar algun error en el meu judici, amb tot, no la puc concebre d’aquesta manera sense un esperit humà.”// || **Capítol 15** Línies 544-559. || Parla de l’existència || Descartes en aquest fragment està explicant i demostrant l’existència d’alguna cosa que et fa pensar, i per tant existir. Diu que tal com podem saber que un tros de cera, pel simple fet de veure’l o de tocar-lo existeix, i que per tant, l’esperit, també existeix. Explica que també pot passar que tot sigui un “engany” que sigui una cosa imaginària, però que a partir del moment que ho podem pensar, aquella cosa passa a existir. Parla del fet que es pot posar en dubte el contingut del pensament ( si és veritat o no el que pensa) però no el fet del pensament, l’acte de pensar. Pensar això, és la primera veritat. És el cogito (primera veritat vertadera perquè és una proposició clara i distinta). || //“Jo que semblo concebre amb tanta claredat i distinció aquest tros de cera, no em conec a mi mateix, no tan sols amb més veritat i certesa, sinó amb molta més distinció i claredat? Ja que, si jutjo que la cera és o existeix pel fet de veure-la, és molt més evident i amb molta més evidència es dedueix, ple fet de veure-la que sóc o existeixo jo mateix. Ja que pot succeir que el que jo veig no sigui, en efecte, cera. També pot passar que jo no tingui ulls per veure res. Però pot succeir que quan la veig, o, cosa que no distingeixo gens, quan crec veure-la, jo que penso, no sigui alguna cosa. De la mateixa manera, si pel fet de tocar la cera, jutjo que existeix, es deduirà la mateixa cosa, és a dir, que existeixo. I si ho jutjo perquè la meva imaginació o alguna altra causa me’n convenç, podré concloure sempre// // el mateix. I el que he indicat aquí de la cera es pot aplicar a totes les altres coses que em són externes i que es troben fora de mi.”// || **Capítol 17** Línies 575-582 || Parla de l’esperit, i del coneixement sobre les coses materials i el coneixement de l’esperit || Descartes ens diu en aquest fragment que és molt més fàcil arribar a conèixer el teu esperit que les coses materials ja que, és gràcies a l’esperit que podem pensar, i gràcies al pensament que podem percebre les coses materials. No ens podem basar en els sentits com tocar o veure les coses, si no que com diu ell “ el jo com a subjecte és anterior i més clar que el coneixement de qualsevol de les coses exteriors que conec, ja que el meu esperit és la condició que fa possible el meu coneixement || //“Però, heus aquí que, finalment, he arribat sense adonar-me’n allà on pretenia; en efecte, com que ara ja sé de manera manifesta que els cossos no son pròpiament coneguts pels sentits o per la facultat d’imaginar, sinó només per l’enteniment, i que no els coneixem pel fet de veure’ls o tocar-los, sinó únicament perquè han estat entesos o compromesos pel pensament, veig clarament que no hi ha res que em sigui més fàcil de conèixer que el meu esperit.”// || **Capítol 1** **(Tercera meditació)** Línies 596-599 || Parla de la seva raó de ser, o sigui, del que és per segons com es comporta || Ens dóna la seva opinió sobre el ser perquè pots pensar. Parla de que quan pots estar pensant sobre que ets o que deixes de ser, ja estàs existint, i per tant, ets un ésser que pensa i que per tant existeix. “Cogito ergo sum” || //“Sóc una cosa que pensa, és a dir, que dubta, que afirma, que nega, que coneix poques coses, que n’ignora moltes, que ama, que odia, que vol, que no vol, que imagina també, i que sent. Ja que, així com m’he adonat abans que encara que les coses que sento i imagino no siguin potser res en absolut for a de mi i en si mateixes.”// || **Capítol 4** Línies 637-651 || Hipòtesis del geni Maligne || Amb aquesta hipòtesis Descartes dubta de les veritats de la lògica i les matemàtiques, qüestions que poden semblar evidents. El geni Maligne o Déu Enganyador fa que sembli evident el que realment no és. || //“Però quan considerava alguna cosa força simple i força fàcil de l’aritmètica i de la geometria, per exemple que 2 i 3// //junts produeixen el número 5, i altres coses semblants, no les concebia jo si més no prou clarament per assegurar que// //eren vertaderes?”// || Línies 652-660 || Percepció de la realitat segons Descartes || Descartes creu que mentre ell pensi “cogito ergo sum” existirà, per tant, podrà percebre les veritats a la seva manera. || //“No sabrà mai fer que jo no sigui// //res, mentre jo pensi ser alguna cosa”// //“Veig clarament que no poden ser d’alguna altra manera que com jo les concebo”// || **Capítol 5** Línies 668-673 || Demostrar l’existència de Déu || Descartes dubtarà de totes les veritats fins que no trobí l’existència de Déu, i aquest no ha de ser Enganyador. No obstant això l’única veritat de la que està segur és de l’existència de la substància pensant (el jo). || //“Haig d’examinar si hi ha un Déu, tan aviat com se me’n presentarà l’ocasió; i, si trobo que n’hi ha un, haig d’examinar també si pot ser enganyador: perquè sense el// //coneixement d’aquestes dues veritats no veig pas com podria mai ser cert d’alguna cosa.”// || **Capítol 6** Línies 683-689 || Classificació del tipus d’idees || Descartes defineix idea com allò que es troba en el nostre pensament quan percebem una cosa. Distingeix entre dues idees: les volicions, que són accions voluntàries o desitjades, i els judicis que seran verdaders si hi ha una correspondència entre el seu significat i la realitat. || “//Com quan em represento un home, o una quimera, o el cel, o un àngel, o Déu mateix”: exemple de volicions.// //“Com, quan vull, o temo, afirmo o nego, que concebo bé aleshores alguna cosa com a subjecte de l’acció del meu esperit” exemple de judici”// || **Capítol 7 i 8** Línies 690-700 || Les idees per si soles no poden ser falses || René Descartes creu que una idea s’ha de relacionar amb una altra per verificar que aquesta és real. || “Sigui que imagini una cabra o una quimera, no és pas menys vertader que imagino l’una que l’altra.” || **Capítol 9** Línies 701-710 || Només els judicis poden ser falsos || No es pot dir que una idea es vertadera només perquè la percepció d’un mateix és la mateixa a la percepció que ens envolta. || //“Jutjo que les idees que són en mi són semblants o// //conformes a les coses que són fora de mi”// || **Capítol 10** Línies 711-731 || Existència de tres tipus d’idees || Les adventícies són idees extretes a partir de la experiència sensible, del mateix “jo”. Les factícies provenen de la imaginació, finalment les innates són creades per quelcom superior “Déu” || //“D’aquestes idees, les unes semblen ser nascudes amb// //mi, (ADVENTÍCIES) les altres ser alienes i venir de fora, (INNATES) i les altres ser fetes i// //inventades per mi mateix. (FACTÍCIES)”// || **Capítol 12** Línies 748-752 || Llum natural || La llum natural és la facultat de jutjar bé i de distingir el vertader del fals. En el discurs del mètode els termes “llum natural”, “ bon sentit”, “sentit comú” i “ raó” equivalen al mateix. || //“ Quan dic que em sembla que això m’és ensenyat per la natura, entenc solament per aquest mot de natura una certa inclinació que em duu a creure aquesta cosa, i no pas una llum natural que em faci conèixer que és vertader perquè aquestes dues coses són molt diferents entre si “// || **Capítol 15** Línies 806-812 || Contingut de les idees || La preocupació de Descartes no és tant pel suposat origen de les idees com el seu contingut representatiu, allò que la filosofia escolàstica tradicional anomena la realitat objectiva de les idees. || //“ Les idees semblen procedir de mi d’una mateixa manera; però, considerant-les com a imatges, de les quals unes em representen una cosa i les altres una altra, és evident que són força diferents les unes de les altres. Perquè, en efecte, aquestes que em representen substàncies són sens dubte alguna cosa més, i contenen en si més realitat objectiva.”// || Línies 815-819 || Idea de Déu || La idea d’un Déu té un contingut representatiu especial que la diferencia de les altres idees. Aquesta idea singular representa un ésser infinit i perfecte. || //“ Aquesta idea per la qual concebo un Déu sobirà, etern, infinit, immutable, omniscient, omnipotent, i creador universal de totes les coses que són fora d’ell; aquesta idea dic, té en si certament més realitat objectiva que aquestes idees per els quals em són representables les substàncies finites.”// || **Capítol 16** Línies 820-826 || Principi de causalitat aplicat a les idees || La realitat objectiva d’una idea és allò que aquesta idea representa. Descartes es basa en el principi de causalitat, que ens diu que la causa d’una idea ha de tenir tanta o més realitat que l’efecte, per explicar l’existència i el contingut representatiu de les idees: el que representa una idea és alguna cosa;és necessari que la causa d’aquest contingut sigui alguna cosa real que no tingui menys realitat que el contingut representatiu || //“Ara és una cosa manifesta per la llum natural que cal que hi hagi si més no tanta realitat en la causa eficient i total que en el seu efecte: ja que d’on pot treure l’efecte la seva realitat si no és de la seva causa? I com podria comunicar-se aquesta causa si no la tingués en si mateixa?”// || David Martos Itziar Picaza Laia Piera Marta Piñero 2n Batxillerat E/I
 * ** CAPÍTOL/LÍNIA ** || ** TEMA / TESI ** || ** COMENTARI **  || ** TEXT **  ||