Equip+1+treball+plató

Equip 1 treball plató Biografia de Plató. La influencia de Sòcrates. Obra de Plató. Diàlegs més importants. Temes i tesis dels diàlegs. La crítica als Sofistes. David Martos Itziar Picaza Laia Piera Marta Piñero David Serra



Capítol/ línia/capítol || Tema/tesi || Comentari || text || Línia 15 fins la 37 || Equècrates pregunta a Fedó com es que el judici de Sòcrates es va fer molt abans i ell va morir molt després. || Fedó explica a Equècrates que durant aquells dies es celebrava la processó de l’ofrena de la popa de na nau que cada any es fa al temple de Delfos. Per aquest motiu, la ciutat no podia fer cap execució pública mentre na nau anava i tornava de Delos. || “ El judici s’hagués fer abans, i ell sembla que va morir molt després”. “... segons el que mana la tradició, una vegada ha començat la processó, la ciutat es troba en temps de purificació... fins que la nau no hagi anat a Delfos” “ això va succeir a la vigílies del judici...” || Línia 75 fins la 87 || Fedó nomena els presents durant la mort de Sòcrates || Acompanyant els últims dies de Sòcrates trobem a filòsofs de Grecia i d’altres localitats. Fedó separa els que eren del “país” ( com ell els anomena) i els estrangers. Apol·lodor; Critòbul i el seu pare; Hermògenes; Epígenes; Èsquines i Antístenes; Ctesip; Menexen  à de Gècia. Símmies; Cebes i Fedondes; Euclides i Terpsií  à estargers. Plató estava malalt. || “ I els presents, Fedó, qui eren?” “...Èsquines i Antístenes. També hi havia Ctesip de Peània, Menexen i alguna altres del país. Em penso que Plató estava malalt” || Línia 105 fins la 112 || Els Onze filòsofs el dia abans de la mort de Sòcrates el van a visitar, aquests està amb Xantipa, la seva dona. || Plató descriu a la dona de Sòcrates com una dona de mal caràcter. Però sembla ser que tenía una gran paciència amb Sòcrates. || “ Xantipa asseguda al seu costat amb la ciatura... quan els va veure va començar a cridar i a dir la mena de coses que solen dir les dones. “ Sòcrates aquests amiscs teus parlaran amb tu per última vegada, i tu amb ells”. “ Critó que algú se la emporti cap a casa” (Sòcrates) || Línia 117 fins la 130 || Abans de la seva mort, Sòcrates es reuneix amb els seus deixeble per parlar de temes filosòfics. || Segons Sòcrates tots abans de la mort sentim dolor per després sentir plaer, els dos van lligats. Sense un, no pots aconseguir l’altre || "Quina cosa més estranya, amics, sembla ser el que la gent anomena plaer! quina sorprenent relació no comporta amb allò que li sembla contrari, el dolor! és un fet que ambdós no volen estar presents alhora en l'ésser humà;    || Línia 142-159  ||  Els somnis i la mort  Sòcrates vol esbrinar el significant d’un somni repetit que li demana de fer “música”  ||  Sòcrates dóna a entendre que la seva missió a la vida ha estat la d’ésser filòsof, el somni li ho diu, i ell l’obeirà.  ||  “Intentava comprovar el sentit de certs somnis i treure’m un escrúpol en el cas que m’haguessin indicat repetidament que fes aquesta música” ”El somni en dir-me que fes música em manava fer el que precisament estava fent. Com els qui animen als corredors, el somni, en dir-me que fes música, em manava fer el que feia, suposant que la filosofia, que era el que jo estava fent, fos la forma més elevada  .”    || Línia 176-179 216-232 || El filòsof i la mort /suïcidi Sòcrates parla del desig del filòsof per morir. || Es fa referència a la idea de que la mort no ha de produir tristesa sinó alegria, ja que el filòsof creu que passarà a una vida millor. També parla del suïcidi “violència contra un mateix”. El filòsof tot i que no ha de témer la mort, no és qui ha d’escollir morir, no és pas la seva funció. Aquest poder el tenen els déus i per tant, no se’ls pot prendre allò que els pertany, és a dir, els homes, els quals viuen en aquesta presó: la vida. Una vida que depèn dels desitjos dels posseïdors o déus. || “ Aleshores Evè tindrà aquesta voluntat, igual que qualsevol altre que faci honor a aquesta professió. Tot i això, segurament no farà cap violència contra ell mateix, ja que, segons diuen, això no és lícit.” “Val a dir, que els homes ens trobem en una mena de presó i que no és lícit d’alliberar-nos i fugir-ne.” “Tanmateix em sembla, almenys a mi, Cebes, que és cosa ben raonada dir que els déus tenen cura de nosaltres i que nosaltres, els humans, som una de les possessions dels déus.” || Línia 268-270 || Parlen de la mort, i del que hi ha despres de la mort. Plató afirma que hi ha alguns deus despres de la mort, i que et retrobes amb els essers estimats, homes bons. Per Plató el que ve despres de la mort, ha de ser per força molt millor que el q tenim aquí. || Aquesta frase que diu, representa la seva intimitat, es deixa veure i es despulla en pensmaments quan té els seus amics al davant. Davant dels jutges, Sòcrates es va comportar burlescament, amb un caracter totalment cínic, i fent que l’acabessin de condemnar. A la seva manera, ell ja sabia quina seria la seva sentència. || M’esforçaré a presentar, davant vostre una defensa més persuasiva que la que vaig fer davant dels jutges. || Línia 310 || El tema és la mort. La preparació cap a la mort i el veritable sentit de la vida. || Defensa els filòsofs verdaders, com a persones capaçes d’estar tota la vida,) preparant-se per a la mort, i el que pot venir despres. tot i les mencançes que el cos provoca a l’ànima (visió dualista de plató) ja que amb la mort, aconseguim alliberar l’ànima de la presó que en vida té.  ||  Segurament la gent no s’adona que tots els qui es dediquen com cal a la filosofia no fan altre cosa que prepara-se a morir i estar morts. || Línia 345    ||  Parla del consumisme, de la poca estima no material que tenim els humans i curiosament és un tema, com molts dels altres que tracta Plató, molt acutals.  ||  Plató fa referencia a la gent que no té cura de la seva ànima, de la seva personalitat, de la seva persona.. fa una crítica a toetes aquelles persones que busquen només la part material de la vida, el ser, el semblar i el que diràn per davant del soc, vull i penso així.    ||  I sobre les altres coses relatives a la cura del cos, penses qeu un fil+osof n’hs de tenir estima? Vull dir per exemple, adquirir vestits o calçats de qualitat o altres complements per a l’elegància corporal. || Línia 357-361 || Parla com abans de la necessitat de cultivar el nostre cos per tal de coneixens a nosaltres mateixos. || Aquí Plató es torna a referir a les persones que pensen que per gaudir de la vida, necessiten coses adicionals al que nosaltres mateixos ja tenim. Plató pensa, però que el més important per gaudir dels plaers de la vida, es poder-se conèixer a un mateix i gaudir amb les teves propies possibilitats. || En canvi, Símmies, la majoria de la gent els sembla qeu no val la pena viure si no troba el plaer en aquestes coses ni en pot participar. I al contrari, pensen qeu no tenir cap estima dels plaers dels quals gaudim a través del cos és com estar mort. || - Línees 363 - 378 || Existència de dues classes de coneixement || S’explica l’existència de dues classes de coneixment : una que s’obté a través dels sentits corporals i un altre que s’obté per la raó i que dóna pas a un coneixement clar de la realitat || Els sentits corporals no aporten res d’exacte ni de segur. No és quan es raona que s’arriba a adquirir un coneixement clar de quelcom de la realitat? || - Línees 398 - 406 || La comprensió de l’essència real de les coses || Plató planteja el dilema de si qui entén què és realment cada cosa és aquell que ho percep amb els sentits corporals o el que s’eximeix d’ells i arriba a la veritat reflexionant || És per mitjà del cos com es pot contemplar el que hi ha de més veritable en les coses, o bé més aviat el que passa és que aquellde nosaltres que adopti una millor i més precisa disposición per reflexionar és el que s’aproximarà a conèixer una d’elles? || – Línees 321 - 365 || Relacions cos-ànima || Si l’objectiu ésa conseguir la veritat i aquesta no es pot saber més enllà de la mort corporal, és un contrasentit tenir por de la pròpia mort i no desitjar morir-se des d’un bon principi. És a dir, que es produixi la separació l’ànima del cos de seguida. || Mentre tenim un cos, la nostra ànima es troba contaminada amb un mal semblant i mai no podrem aconseguir adequadament el que desitgem. || Capítol 1- Línees 471- 478 || Creença en el més enllà || Socràtes diu que té l’esperança que un cop mort aconsegueixi el que no ha trobat en vida. || Hi ha bona esperanza, amic meu, que el qui vagi allà on jo ara vaig aconseguirà milor que en cap altre lloc allò que ha estat l’objecte de molts dels postres afanys durant la vida passada. || Línia 496 fins 499 || La mort i el desig de   morir. || Aquest fragment presenta el posicionament platònic sobre l’absurditat que representa rebutjar allò que sempre s’ha desitjat. || Aleshores, com deia al principi, seria ben ridícul l’homa que, després de viure tota la vida esmerçant-se a apropar-se al màxim possible a la mort, es rebel·lés contra ella quan finalment li arriba. || Línia 549 i 557-558 || La vida i el temor a perdre-la. || En aquestes línies, Plató, es refereix a tots aquell que temen la mort per amor a la vida, perquè els dol abandonar el seu cos i tots els seus desigs i plaers. Només aquells qui han cultivat cultivat la veritable filosofia encaren la mort com un pas cap a una existència superior. || Tots ells, menys els filòsofs, estan espantats i tenen por. Tenen por d’haver de renunciar a altres plaers que desitgen, i perquè estan sota el domini d’uns plaers s’abstenen d’uns altres. || Línia 607-612 || Temor a perdre l’ànima. || Cebes tem que les paraules de Sòcrates acabin en no-res. En efecte, com sabem que l’ànima continua existint, un cop el cos ha mort? Cal, doncs, demostrar que l’ànima continua existint i que, fins i tot, pot tenir alguna capacitat i coneixement, és a dir, que l’ànima perviu amb una existència plena i personal. || El que es refereix a l’ànima produeix molta desconfiança en la gent. Temen que quan deixa el cos ja no existeixi de cap manera i que en el mateix dia que un home mor, tan bon punt l’ànima deixa el cos, l’ànima es malmeti i es dissolgui, sortint d’ell com un alè o com un baf que s’esfuma i s’escampa volant, sense que en lloc quedi res. ||