Debat+sobre+la+justícia

És justa la Justícia? Pot arribat a ser-ho? Quan una acció és vertaderament justa, és justa per a tothom?

La justícia és innata? O pel contrari s’adquireix mitjançant l’experiència? Per jutjar si un fet és just o no ho és s’han de tenir en comte molts factors. A l’hora de la veritat cadascú percep la justícia segons li sigui favorable. No obstant això hauríem d’adoptar una posició imparcial i escollir (després d’haver tantejat totes les opcions) quina és la millor solució per a cada persona, sempre i quan fem ús de la raó. Perquè com diu la dita; “A veces pagan justos por pecadores” si no es fa un bon ús d’aquesta. Plató creia en la justícia segons les classes, cadascú rebia el que li pertocava segons la classe social a la que pertanyia. Penso que aquesta posició era una mica determinista. També creia que els filòsofs (dit d’una altra manera, els savis) eren qui devien impartir justícia.

Per això crec que la justícia pot ser justa al pare de cadascú. En un judici sempre hi haurà un culpable i un innocent, la justícia jugarà a favor de l’innocent però que passa amb el culpable? Fins a quin punt ho és? Laia Piera Domingo

La justícia, un altre tema complex. És cert que a vegades la justícia no és justa. Els jutges es poden equivocar, ja que errar és d'humans. Per això crec que la justícia mai serà perfecte, perquè és creada per l'home, i l'home és un ésser imperfecte. Però això no treu que haguem d'intentar posar un ordre a la societat. I s'ha de fer mitjançant lleis que siguin el més imparcial possible i afavoreixin a la majoria. En un judici, el culpable ho és perquè malgrat conèixer aquestes lleis, les ha trencat; ha trencat un pacte humà. Per tant, es mereix un càstig. En aquest cas la justícia ha d'actuar però havent comprovat abans la culpabilitat d'aquest acusat. O sigui que, malgrat la imperfecció de la justícia, no podem fer altre cosa que fer-la servir el millor possible. Segur que una decisió per alguns serà justa i per altres injusta, però llavors l'intermediari ha de ser el més neutral, conèixer les dues posicions i triar una solució que s'adequi. Una tasca difícil, però necessària.

Carla Cardona Miranda La justícia ha estat creada per tractar tothom dins d'uns paràmetres d'igualtat.Això és positiu?Crec que si. Per molt que les persones ens caracteritzem per ser diferents hem d'establir un criteri unitari per tal de jutjar quan una actuació ha estat malfeta dins el nostre codi moral. És justa?Bé a vegades es produeixen errors com molt bé ha dit la Carla però deixant de banda això, les lleis jurídiques considero que tenen múltiples interpretacions que segons els interessos en farem un ús o un altre. I també no és capaç de contemplar totes les situacions i més aviat mira les coses des d'una perspectiva de blanc o negre i les coses no esdevenen mai així.Per tant que sigui justa en una totalitat ho poso bastant en dubte pel simple fet d'estar creada per imperfectes, com ja han esmentat abans. Finalment si una acció esdevingués justa seria justa per a tothom sempre i quan el criteri que s'apliqués fos imparcial, no es produïssin favoritismes i es beneficiés o perjudiqués a la persona segons la seva actuació. Laura Gràcia Neddermann

La Justícia és necessària. Cal establir normes de convivència. La justícia ens ensenya com ens hem de comportar amb la societat que ens envolta. Si no fas cas de les lleis que s'han pactat, càstig. Tot i així, no estaria d'acord en aplicar les lleis sense estudiar els casos en profunditat, i és per això que penso que l'existència de jutges, advocats i judicis fan que les accions il·legals siguin jutjades correctament i es puguin aplicar les modificacions necessàries. Equitat, al cap i a la fi. La justícia és justa si és equitativa. Pel que fa a la última pregunta "Si una acció és vertaderament justa, és justa per a tothom?", no hi he trobat solució. De fet, no he trobat cap exemple d"'acció justa". Algú em pot posar un exemple? Quan trobi alguna resposta tornaré a intervenir. Moltes mercès!

Judit Neddermann i Vinaixa (S'ha posat de moda això de firmar amb tots els cognoms? Jajaja)

Crec que per opinar sobre la justícia em col·loco en una situació, més aviat idea, determinista, es a dir crec que la justícia es va concebir com un pacte entre humans. Recentment llegint un llibre en un fragment va sortir manifestada l’opinió, respecte a la justicia, de l’autor en un capítol del llibre en que dos personatges fan un petit debat sobre el tema que em proposo a escriure. Per tant pot ser que cregui així per que m’hagi vist influenciat actualment per aquesta lectura, tot i que em sembla un bon argument el que dona el personatge del llibre. -  En esto te equivocas. Yo no creo en la justicia. La justicia es un concepto platónico. No sé si me entiendes: una idea nada más. [...] y si algo he aprendido es esto: que la Naturaleza no es justa ni la justicia es parte del orden natural. En el orden natural, al que pertenecemos todos, el animal más fuerte se come al más débil. Por ejemplo, un león, si tiene hambre, se come un ciervo o un ave estruz, y nadie se lo reprocha. Luego, al envejecer, el león pierde sus fuerzas y los ciervos o las aves estruces se lo podrían comer si quisieran. De este modo restablecerían la justicia, pero, ¿acaso lo hacen? -  No dijo – dijo Jesús-, porque son herbívoros. -  Pues ahí lo tienes. No hay justicia en el orden natural.

(el fragment és del llibre //"el asombroso viaje de Pomponio Flato"// de Eduardo Mendoza)


 * Genís Serra Romeu**

La justícia no és justa perquè, bàsicament, res és just. Per molt general que sembli, em mantinc en la meva afirmació i em fonamento en el fet que si ni els mateixos sentiments humans són justos ( i aquests són els que en teoria regeixen la nostra societat ), com podem pretrendre crear un organisme que ho sigui? Potser la dita popular " Mai plou a gust de tothom" es tracta d'un exemple agafat amb pinces però que vol representar una idea de justícia distorsionada, ja que mai hi haurà una satisfacció social equitativa quan es pren una decisió. I la justíca, com a organisme, es basa en això : prendre determinacions que afectaran a les persones sobre les quals es decideix. Jo sempre dic una cosa : és injust que res sigui just...

David Martos

La justícia no és justa, primer perquè està feta per l'home i l'home per naturalesa no és just, i segon perquè les lleis van estar creades per ser el màxim de justes possibles sabent que mai ho acabarien de ser-ho per a tothom, sempre hi ha algú afectat, però aquestes lleis són la manera de "mantenir" un cert ordre dins la civilització humana. A la vegada les lleis sempre depenen i estàn lligades a les forces polítiques dominadores de cada país i per això hi ha la desgràcia que es poguin modificar, i no com els lleis naturals. Per últim també penso que encara que l'home hagi creat unes lleis més o menys iguals per a tothom, s'ha de analitzar profundament cada cas per tal que hi hagi la màxima justícia possible.

Adriana Pascual

Les lleis, pel simple fet de ser lleis no tenen perquè (en el cent per cent dels casos) ser justes. No deixen de ser fruit d'un pacte, d'un pacte fet per un ésser imperfecte. Però llavors, és lícit pensar ..."com que són lleis imperfectes no tinc perquè ajustar-me a elles?!" No!. (Aquí entraríem en l'existència d'un ésser suprem i perfecte, com a únic capaç de dictar lleis). La llei és imprescindible, necessària per mantenir un ordre dins la societat. Una cosa és que la llei, com a concepte genèric que englobi un conjunt d'individus, no sigui justa (reafirmo: en alguns casos) i l'altra que aprofitem l'argument de "l'ésser imperfecte" per no respectar-les. Una cosa que m'ha cridat l'atenció: la idea de __justícia innata__...justícia innata que es regeix per uns principis universals? Crec que els principis canvien a mida que la societat, la història, la filosofia avança. Era just que un esclau no fos una persona durant l'imperi Romà? És just, ara, en el segle XIX, que un esclau NO sigui considerat una persona?...Potser la justícia no serà la mateixa d'aquí cinquanta anys. És llavors universal? Ho deixo en el aire.

Núria Albesa

"El concepto de justicia tiene su origen en el término latino //iustitia// y permite denominar a una de las cuatro virtudes cardinales, aquella que inclina a dar a cada uno lo que le **corresponde** o **pertenece.** La justicia es aquello que debe hacer según el **derecho**, la **razón** y la **equidad**."

Aquesta és la definició de justicia que fins hi tot es podria dir que és utòpica. Com pot ser que el que es considera just mai ho és i sempre és injust?La justícia ha estat creada per l'home i l'home és un ésser humà considerat imperfecte. Una cosa imperfecta mai pot crear una cosa perfecta i per tant justa. La societat necessita un ordre i un control i per això la justícia s'ha d'aplicar de la millor forma possible intentant estabilitzar la situació i controlar-la però mai podrà arribar a la fita de ser justa i beneficiar sempre al que toca i condemnar aquell que ha errat de forma correcte. Fins fa poc, i inclús en alguns llocs del món desenvolupat hi ha la pena de mort, condemna que deriva de l'ús de la justícia. Ningú té cap dret a treure-li la vida a ningú i tot i així la justícia ho permetia i ho segueix permetent. La gent s'equivoca, els jutges són humans i el jurat també i per tant imperfectes i les seves decisions mai podran ser justes i perfectes. Per això considero que la millor forma de conduir la societat cap el bé és aplicant la justícia de la millor forma que es pugui dur a terme.

Elisabet Claus.

Personalment crec que la Justicia, encara que busca establir la igualtat per a tothom alhora de ser jutgats per els seus actes, no sempre és justa amb totes les persones i crec que mai ho serà. Això si, la justicia en certa manera ha servit per possar un cert d'ordre en la civilització humana, però mai satisfarà a tothom per igual.

Marc Luceño.

Quanta raó senyor Martos! és injust que res sigui just! però jo em pregunto...si parlem d'injustícia, no estem sobreentenent que la justicia existeix en algun cas, ni que sigui com a contrapunt a l'injusticia comesa? és moooooolt dificil determinar objectivament si una resolució és justa o injusta, potser impossible, jo crec que és aquesta la disjuntiva que ens hem de plantejar; podem parlar de justicia com a terme general, o ens hem de cenyir sempre que en parlem a la nostra visió, el que sabem, el que pot ser que no sapiguem del cert, i el cas en concret? Estic segur que la justícia vista com a element subjectiu existeix, no crec que hi pugui haver dubtes, ja que només que a alguna persona en algun moment alguna circumstància li hagi semblat justa, la justícia existeix. No crec que haguem de buscar la idea de justícia aplicable en qualsevol tema, en la nostra tendència a passar-nos la història generalitzant sobre temes concrets només hem aconseguit discriminació, el que ha portat entre d'altres violència i injustícies, una petita incoherència.

Oriol Guanyabens Pous Calvet i Canaleta (entre d'altres) (no sé perque els poso tots...modes Judit? que és això?el que passa es que tinc personalitat contextualitzadora.Jo modes?bah)

És evident que les lleis, normes i tots els pactes que els humans han fet al llarg de la història per mantenir un ordre social i castigar les males accions són necessàries. Però segons el meu punt de vista penso que aquestes lleis es van fer des d’ un punt de vista general sense tenir en compte que sempre hi ha l’ excepció. Per tant, tot i que la societat intenta impartir justícia equitativa per tothom, en moltes ocasions no és així i tot i que estigui malament dir-ho, penso que és una d’ aquelles coses que mai canviaran al llarg de la vida.. - que así sea no significa que así deba ser - pero es así..

Per parlar de justícia tampoc cal fixar-se en les lleis que es compleixen i en les lleis que es deixen de complir; hi ha moltes situacions en aquest món que són injustes i no perquè cap llei ho digui, sinó perquè la moral i l’ ètica tenen molta més força que una simple llei arbitrària. Hi ha persones que ho tenen tot, i d’ altres que no tenen rés; “hi ha qui neix amb una estrella i qui neix estrellat”. Per mi això és molt més injust que qualsevol incompliment d’ una llei fruit d’ un pacte humà, ja que al cap i a la fi, qui incompleix les lleis ho fa perquè vol, qui neix sense res, no pot canviar el que el destí li ha donat.

La vida, els humans.... ¿ som injustos? Si.

Marta Vallejo